Neko je zaboravio olovku od vas (žagor).
Da, razumem, dozvolite samo da se obratim po Poslovniku. Razumem da neki govore ni iz čega, neki govore na osnovu beležaka, ali mi ovde govorimo o članu 100. i o povredi dostojanstva Skupštine.
Svi poslanici svih poslaničkih grupa ovde predstavljaju građane. Građani su ih birali da zastupaju interese svoje stranke i birali su ih da rade svoj posao, a to je da donose zakone, jer su zakoni preduslov ozbiljne promene društva.
Prisustvovali smo prethodnih godina šta se dešava kada se promene vrše bez zakona. Zbog toga obaveza svih nas ovde jeste da učinimo sve da očuvamo dostojanstvo Skupštine. To znači da se držimo Poslovnika.
Naravno, sa svim pravom političke opstrukcije, i meni je veliko zadovoljstvo da imamo vešte govornike, kao što je bio gospodin Paroški, koji je govorio nekoliko sati u ovoj skupštini, pre nekoliko godina, ili kao što je danas jedan poslanik.
Ali, molim vas, budimo ljubazni, odnosi se na sve nas, skupština nije terapija. Ako nekome ne dozvoljavaju kod kuće da govori, naravno da on mora, molim vas, dozvolite mi da završim svoje izlaganje, najnormalnije je da on ima pravo da traži mesto na kome će govoriti.
Međutim, niko od nas, zbilja, nema pravo da ometa nešto što omogućava da što pre građani Srbije žive bolje, a to je da se raščisti sa svim onim što nije bilo dobro u prethodnom periodu. Jer, ili nisu postojali zakoni, ili nije bilo demokratske procedure, ili je na ma koji drugi način bio ugrožen interes građana i mogućnost privrede da se uključuje u Evropu, da ljudi primaju ono što je zarađeno, da dobijaju ono što su uštedeli.
Naravno, oko toga su prethodnih godina radili predstavnici svih stranaka, vrlo kvalitetni ljudi, i o tome su podnosili izveštaje. Delovi tih izveštaja su poznati svima nama. Naravno, mi ne moramo da se slažemo sa svim tim i onda možemo to da kritikujemo. Nemamo razloga da izmišljamo ono što ne znamo.
(Predsedavajući: Prekoračili ste vreme, privodite kraju.)
Dakle, nije nikakav gospodin Dinkić pregovarao ni o oko kakvog Pariskog kluba, kao što znate. Pregovarali su gospodin Labus i gospodin Đelić, sa pregovaračkim timom SRJ. Rezultati toga su svima nama poznati. Srećom, i mi koji nemamo novca, i mnogi od vas koji imaju novca, manje su dužni posle tog ugovora. Koliko znam, otprilike, po hiljadu i po dolara. To se odnosi na svakog stanovnika ove zemlje.
Naša obaveza je da u narednom periodu, poštujući Poslovnik, poštujući zakon, poštujući činjenice, učinimo sve (glasovi iz sale: vreme)... Vreme je uvek. Govorim 3,56 minuta, a imam pravo, kao što znate, pet minuta. Ali, budite ljubazni, nema razloga da uzimam vreme, jer je vreme današnjeg rada isteklo.
(Predsedavajući: Molim vas, imate pravo tri minuta.)
A nadam se da ćemo učiniti sve da u narednim danima budemo efikasni, da donosimo zakone, umesto da izmišljamo nešto što je već sto puta pokazano kao laž.
Još jednom podsećam, neko je zaboravio olovku, nama ne treba tuđe. Hvala vam.