Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kada sam se pripremao za raspravu o ovoj temi pročitao sam da je samo u našim medijima objavljeno 1.200 tekstova, članaka, autorskih analiza o izbornom zakonodavstvu i promenama izbornog zakona u ovoj godini. To veliko interesovanje javnosti s jedne strane pokazuje o kako važnom problemu i važnom zakonu danas raspravljamo. S druge strane, to veliko interesovanje javnosti pokazuje da postoje dve vrste komentara: jedni su stručni i profesionalni, pisali su ih stručni ljudi koji se razumeju u izborno zakonodavstvo, a s druge strane postoji apsolutno nepoznavanje izbornog procesa i izborne procedure u Srbiji.
Imali smo prilike da čujemo da neki političari, barem kako kažu novinari, žele da upravljaju poslaničkim listama i da određuju ko će biti na poslaničkim listama, a, navodno, kada se donese ovaj zakon političari i političke stranke će imati manji upliv u izbor narodnih poslanika.
Za sve one koji ne poznaju kako funkcioniše politički život i za sve one koji ne znaju kako izgledaju političke teorije – svuda u svetu, pa tako i u Srbiji, političke stranke sastavljaju listu, pre izbora se zna da će pripadnici određene političke stranke biti na toj listi, a građani su ti koji glasaju za tu listu i određuju koliko će poslanika sa te liste ući u parlament.
Postoje razni izborni zakoni, većinski, proporcionalni. Postoje tzv. otvorene i zatvorene liste; naši građani možda i ne znaju šta su to otvorene, a šta su to zatvorene liste, imaju možda problem da shvate zašto je sada ova lista otvorena za političke stranke, a zatvorena za birače. Zato što su po sadašnjem izbornom zakonodavstvu političke stranke te koje određuju koji će kandidati sa liste ući u parlament; to ne određuju građani, njihov uticaj je sveden na najmanju moguću meru jer sve zavisi od volje političke stranke.
Kada građani budu želeli da konkretno odlučuju o tome koji će poslanik, imenom i prezimenom, ući u parlament, onda govorimo konkretno o većinskom izbornom sistemu. Samo tada i tako građani imaju mogućnost da glasaju po imenu i prezimenu za čoveka u jednoj izbornoj jedinici.
Mi smo u Srbiji prošli kroz evoluciju izbornog zakonodavstva. Nažalost, krenuli smo sa najliberalnijim zakonima u trenutku kada je demokratija u Srbiji bila na vrlo krhkim nogama. Imali smo tu evoluciju izbornog zakonodavstva gde je izbor narodnih poslanika bio vrlo liberalan i kretao se od većinskog, preko apsolutno većinskog, dok nismo došli do ovog proporcionalnog izbornog sistema.
Međutim, u svojoj diskusiji moram da odgovorim i na neka pitanja koja su se ovde čula. Prvo smo čuli pitanje da li smo mi normalni. Moram da odgovorim – jesmo, što želimo i onome ko postavlja pitanje.
S druge strane, čuli smo pitanje ko ovo traži od nas iz EU i da ovo niko od nas iz EU ne traži. Tačno je, ovo ne traži niko iz EU od nas, sem Španije, Portugalije, Francuske, Italije, Luksemburga, Belgije, Danske, Holandije, Nemačke, Velike Britanije, Irske, Švedske, Finske, Poljske, Češke, Slovačke, Mađarske, Rumunije, Bugarske, Grčke, Slovenije, Litvanije, Letonije, Estonije i Kipra, a to su svih 27 država Evropske unije. Mi želimo da prihvatimo određena proklamovana načela ne zato što neko to od nas traži, već zato što želimo da dostignemo određene standarde, a te standarde su ostvarile zemlje i države sa razvijenim demokratijama.
Čuli smo rečenicu da će tajkuni unapred moći da formiraju Vladu. Moram da razočaram sve učesnike u diskusiji, tajkuni će isključivo moći da u bolnicama posećuju one koji su rešili da zbog neuspeha na izborima štrajkuju glađu. Nikakav drugi tajkunski uticaj na politički život Srbije neće se osećati.
Ovo nije zakon o izboru narodnih poslanika, ako na takav način diskutujete. Onda je ovo zakon o stanju u političkim strankama. Jer, ako se političke stranke plaše da će neko ko ima novac moći da kupuje njihove poslanike, na ovaj ili onaj način, to više govori o stanju u političkim strankama. Onda je to zakon o onome što se dešava u političkim strankama i onda to govori o strahovima tih stranka i o kvalitetu njihovih ljudi i onih ljudi koje kandiduju na izborima, a ne o zakonu o izbornom zakonodavstvu u Srbiji, ne o stanju demokratskih sloboda koje smo dostigli.
Ako je ovo najveći mogući domet izbornog zakonodavstva u predizbornoj godini i ako sada ja svima onima koji se plaše kad god odem u skupštinsku biblioteku i uzmem tamo stenografske beleške i podsetim ih šta su sve govorili o svojim kandidatima za predsednika Srbije... Neću da ih citiram da im ne bih omogućio zadovoljstvo replike, samo ću citirati rečenice koje smo ovde čuli. Tako se čulo: „Kad ovaj gospodin iz srca Srbije pobedi na predsedničkim izborima Borisa Tadića ogrejaće sunce čitavu Šumadiju i grejaće sve građane Srbije, sve patriote u ovoj zemlji sunce slobode, jer mi smo najvećeg patriotu kandidovali za predsednika Srbije, koji će se obračunati sa izdajničkim režimom Demokratske stranke i Borisa Tadića.“ Posle samo mesec i po dana saznali smo da je taj čovek najgori mogući špijun, američki, engleski, da on ne izlazi iz stranih ambasada. Danas smo čuli i mnoge druge diskvalifikacije na njegov račun.
Podsećanje zaista zna da bude neprijatno. Razumem strah onih koji se plaše kada ja uđem u biblioteku i stalno gledaju i pitaju – da li je bio onaj Milivojević u biblioteci, da li je dolazio, da li je uzeo neku knjigu? A šta smo tada beše govorili? Jao, majko mila, sad će opet da čita ono što smo pričali!
Moram da vas podsećam, jer podsećanje je majka uspeha. Ja želim vama uspeh i zato vas stalno podsećam i stalno vas usavršavam i stalno ću vam govoriti šta ste jedni o drugima govorili nekad, a šta govorite danas i zašto se vi u stvari plašite ovakvog izbornog zakonodavstva. Jer, možda ćemo posle sledećih parlamentarnih izbora, kada vam se neki od njih vrate, saznati da u stvari nisu toliko loši, da su oni u stvari najbolji na svetu. Ili ćemo možda saznati, ako vas neko napusti, da je to najgori mogući čovek na svetu, a vi to niste znali, a mi smo vam tako lepo ukazivali.
Što se tiče konstatacije da će ovo biti beogradski parlament i skupština grada Beograda, moram da kažem, da, tačno, postoji problem motivacije birača, ali i onih ljudi koji su kandidati na izbornim listama da učestvuju na izborima ako posmatramo to na način da će samo 250 kandidata koji se pojave na izborima učestvovati u političkom životu, kroz zgradu parlamenta. Postoje, koliko znam, u ovoj zemlji i određeni organi izvršne vlasti, pa će valjda politička stranka umeti da nagradi onaj grad gde je ostvarila dobar izborni rezultat učešćem nekog čoveka iz tog grada u izvršnoj vlasti.
Pomenuto je malopre da iz centralne Srbije ne postoji nijedan ministar. Mogao bih da prihvatim tu činjenicu da živim u Irskoj ili na Grenlandu, ali ja sam iz Kruševca i znam da je Verica Kalanović ministarka iz Trstenika. Trstenik je lep grad u Pomoravlju, u Šumadiji. Znam da je Nebojša Bradić iz Kruševca, prelepog grada iz koga sam i ja, u prošlom sazivu bio ministar kulture. Znam da Zoran Stanković, takođe ministar, nije ministar iz Beograda, već iz sela Tegovište.
Hoćete da vam navedem koliko ljudi iz Kruševca ima ovog trenutka na najodgovornijim mestima u državi? Direktor BIA Saša Vukadinović je iz Kruševca, zamenik direktora BIA je iz Kruševca, specijalni tužilac za organizovani kriminal iz Kruševca, državni sekretar u Ministarstvu finansija Miodrag Đidić je iz Kruševca. Dakle, Kruševac je jači od Beograda, a to ćete naučiti i vremenom, samo me slušajte pažljivo, samo me nemojte prekidati i naučićete koliko je Kruševac moćan i velik grad.
Dakle, političke stranke će uvek moći da nagrade birače i ostvareni izborni rezultat na odgovarajući način. Apsolutno sam siguran da mi u Demokratskoj stranci nemamo nikakav strah kada je reč o izboru narodnih poslanika na ovakav način, jer će se narodni poslanici birati tako da mi unapred znamo ko su poslanici, a poslanici Demokratske stranke nisu ovde iz interesa, već iz ideala, ubeđenja i vere da Srbiju možemo menjati nabolje samo ako se ugledamo na one koji su bolji od nas, koji su ostvarili veće domete, veći civilizacijski napredak, koji su dali veći doprinos uspostavljanju evropskog sistema vrednosti i demokratije. Ako se budemo ugledali na gore od nas, bojim se da onda nećemo daleko stići.
Na kraju, za sve one koji se plaše da će ih neko iz njihovih redova izdati, podsetiću na stihove velikog pesnika Đure Jakšića, koji kaže, evo, za moju koleginicu koja pita šta kaže: „Milion duša treba da se znoji dok istrebi korov što ga vi sa nekoliko plaćenih nadničara na ovu lepu zemlju posejaste.“ Zahvaljujem.