Ne, neću koristiti repliku. Ja imam vreme ovlašćenog predstavnika, a imam i vreme poslaničke grupe. Ne, ovlašćen je Srđan Milivojević, možete se informisati, budite tokom dana na sednici Skupštine, nemojte da nam delite predavanja kako nismo tu, a da sami ne sedite tu. Da ste tu pročitali biste, pa biste znali.
Dakle, ja jesam diplomirani inženjer poljoprivrede za stočarstvo i kao takav ekspert sam za ove sa "farme". Doduše nisam takav ekspert za poljoprivredu da znam da ocenim da li u oblast stočarstva spada falsifikovanje pečata na jajetu, a da li u oblast ratarstva spada falsifikovanje pečata na krompiru? To će sud da utvrdi, neću ja.
Nekada su se poljoprivredni proizvođači trudili da za svoje lidere imaju časne, čestite i poštene odgovorne ljude i oni su stali na čela mnogih seljačkih pokreta i tako je bilo od pamtiveka. U Prvom srpskom ustanku, najčestitije vojvode Prvog srpskog ustanka su bili seljaci, ozbiljni domaćini. U Prvom svetskom ratu, najveći heroji, nosioci Karađorđeve zvezde, Albanske spomenice, Zlatne Obilićeve medalje za hrabrost, bili su naši seljaci.
Hvala Gospodu Bogu i danas, čvrstina ekonomske Srbije počiva na srpskom selu i srpskoj poljoprivredi.
Zaista se sećam tih seljačkih lidera na ovim prostorima, ali nikada tajkun nije bio vođa seljaka, nikada čovek koji ima stotine hektara zemlje nije mogao da predvodi seljake i da priča o borbi protiv korupcije.
Nikada čovek koji odgovara za falsifikovanje pečata nije mogao i osumnjičen za falsifikovanje pečata, nije mogao da deli lekcije boljima od sebe. To jednostavno u društvu koje drži do moralnih normi nije moglo da se desi, i da naziva DS tri posto, a sam uzima 15%, i zna da njegovu stranku naziva 15%, ali ne zato što osvaja 15%, nego zato što uzima 15%.
Nije 15% dobijeno na lepe oči, već verovatno kao plod korupcije, ali istine radi, nikada ljudi iz DS nisu učestvovali u radu Vlade Slobodana Miloševića, Mirka Marjanovića. Ko god je hteo da u tu vladu uđe i da je podrži, bio je isteran iz DS, baš kao što su iz DOS bili isterani svi oni koji su obrukali tu ideju, neki među prvima, neki među poslednjima, zavisi kada su poklekli iskušenjima, neki su tu ideju uprljali, ali kada neki prozivaju danas Otpor, mnogo je časnije donositi novac u zemlju, nego ga iznositi iz zemlje. Mnogo je časnije u Vladu Republike Srbije ići sa Zoranom Đinđićem, nego sa magarcem.
Evo da vas podsetim teksta od 19. avgusta 2005. godine – "Policija ne pušta magarce u Vladu".
Kaže, neki je čovek poveo magarca u Vladu, koji se zvao "Mlađa", u sredini je išao magarac, levo predsednik Seljačke stranke, desno isto, lider u sredini i onda su došli do kordona od 50 policajaca, a magarac je bio odeven u platno sa natpisom "Ekspert plus" i zakićen roze mašnom i cvetom. Drago mi je da je to stabilna programska koalicija konačno pokazala svoje pravo lice, da građani Srbije znaju kako mišljenje imate jedni o drugima.
Jednim pokazujete robijaško odelo, drugima magarce i vodite magarce sa imenom "Ekspert plus" u zgradu Vlade i onda posle svih tih reči, puj pike ne važi, lepo se izvinete i eto, to tako funkcioniše.
Sada onaj malo ozbiljniji deo, kakvu ste zemlju nasledili? Niste nasledili, jedinu zemlju koju ste mogli da nasledite, to je ona od svojih roditelja i svako je nasledio ono što mu je ostalo u testamentu, ali državna uprava se ne nasleđuje.
Srbija nije monarhija, ni parlamentarna, ni feudalna, bez obzira što neki imaju feude od po 100 hektara. Srbija je bez nje ozbiljna Republika, ozbiljna država, koliko god se neki koji sede u parlamentu trudili da ona tu ne bude, koliko god se trudili da ukaljaju i uprljaju sve institucije ove države.
Dakle, kada smo nasledili državnu upravu posle 5. oktobra, kada je ovde ova sala zapaljena, da ne bismo izneli napolje džakove sa falsifikovanim listićima, kada su ovde heroji Otpora i nezadovoljni građani ušli i suočili se sa dimom, suočili smo se i sa jednim pitanjem – gde je u toj takvoj ozbiljnoj državi predsednik nekadašnje Republike, Ivan Stambolić? Našli smo ga na Fruškoj gori.
Pitali smo se gde je Slavko Ćuruvija sa nama, podigao je barjak otpora zajedno sa nama, našli smo ga ubijenog u ulazu u Svetogorskoj ulici na Veliki petak. Nikada nije utvrđeno ko ga je ubio, nažalost. Utvrđeno je ko je ubio Ivana Stambolića, ko je bio nalogodavac, to u presudi i kažu, može ministar pravde da vam osveži sećanje onima koji ste zaboravili, kao što je otkriveno i ko je probao atentat na Vuka Draškovića, a neki kažu neuspešan. Uspešan atentat, četvoro njegovih saradnika je nastradalo, presuda je izrečena nalogodavcima. Možda ste vi 2012. godine nasledili ovakvu ili onakvu kasu, ovakvu ili onakvu državu, ali puna groblja niste nasledili.
Niste nasledili izbegličke kolone, niste nasledili čemer, jad i nesreću. Niste nasledili heroje izgubljenih ratova, osakaćene na Košarama, niste nasledili ni nerešena politička ubistva, niste nasledili vlast koja je imala eskadron smrti, gde vas na šalteru čeka čovek u policijskoj uniformi, Jedinice za specijalne operacije i kaže – ubistvo vašeg političkog protivnika košta toliko. To od nas niste nasledili, sa takvima ste danas u koaliciji.
Pogledajte levo i desno, sastav te Vlade i sadašnjih koalicionih partnera. Niste od nas nasledili propale privatizacije. Znate koja je propala privatizacija najveća? Ta na koju se najviše stidite, pa gledate u pod kada ja o njoj govorim.
Znate li šta je sve privatizovano pre 5. oktobra? "Telekom" za milijardu maraka je prodat da bi se dobili izbori i da bi neko operisao uši, da bi vršio plastičnu operaciju ušiju za te pare, a na to ste verovatno ponosni. Ovoga se stidite.
Nemojte da se odričete Vlade Zorana Đinđića, to treba da vam bude najsvetliji podatak u biografiji, mnogo svetliji od ove šetnje sa magarcem do zgrade Vlade koji se zvao "Mlađa". Toga treba da se stidite. Treba da se stidite ovog pečata na jajetu i krompiru, to ne treba da ističete u biografiji, ali ovoga da se hvalite, da kažete, bio sam u Skupštini kada je Zoran Đinđić izlagao svoj ekspoze.
Bio sam kada je rekao istorijske reči – "Ko je umoran neka ide kući da spava", i da budete ponosni što ste to čuli. Da o tome pričate unucima. Želim vam dobro zdravlje i mirnu savest, da sada kada dođete kući kažete – jeste bio sam sa Zoranom Đinđićem u koaliciji, slušao sam ga, a sada sam u koaliciji sa onim ko je stajao na bini i kazao – ako neko vidi Zorana Đinđića ovih dana, neka mu kaže da je i Tito imao probleme pred smrt sa nogom. To nemojte da pričate unucima. To vašoj savesti. Jer, doći će taj trenutak za svakog od nas u životu, kada će doći unuci, pokolenja naša, da nas pitaju šta se to dešavalo u Srbiji 2000. godine i šta si ti tada radio? Šta se dešavalo 1999, a šta 2003, a šta 2013. godine?
Mi ovde nećemo se stideti ni jednog svog saopštenja, poteza, izjave, bićemo ponosni na ono što je Demokratska stranka radila. Čvrsto istrajavamo, dosledno svojoj politici, imali 3%, 5%, 50%, nemojte samo da zaboravljate da ste 2003. godine kada je ubijen Đinđić mislili da ćete nas uništiti, i da ste nas sveli na 8%. Tog proleća vas je deklasirao Boris Tadić na predsedničkim izborima, pa za četiri godine ponovo.
Prema tome, nemojte to da zaboravite, i nemojte da potcenjujete snagu Demokratske stranke, ni inteligenciju ljudi koji ovde sede i pamćenje naših građana. Hvala.